NEIDONLÄHDE
Elokuva pohjautuu 1300-luvulta peräisin olevaan kansantaruun
Pyhä Odin, tule!
Tule!
Haluan sinulta palveluksen.
Isä, Poika ja Pyhä Henki sekä enkeli yllemme lensi.
Meitä päivin, öin suojelemaan, paholaiset karkottamaan.
Jotta päivä voi iltaan kääntyä onnellisna ja vahingoitta.
On perjantai, herramme Kristuksen kärsimyksen päivä.
Hyvänen aika, teidäthän olisi tallottu jalkoihin pimeässä.
Pieni poloinen, elä köyhää elämääsi kuten Jumala antaa kaikkien elää.
Missä sinä oikein olet viettänyt koko yön?
Voisit ainakin hoitaa lypsämisen, kun ei unikaan maita.
Mutta ei, minä sain hoitaa kaiken yksin, huonoilla jaloillani...
Jeesus Maria, miltä sinä näytät! Mitä on tapahtunut?
Miten niin? Sitä samaa vanhaa... aviottoman lapsen elämää.
Olet ansainnut sen! Käyttäydyt kuin villikissa -
vaikka sinun pitäisi kiittää Jumalaa anteliaisuudesta.
Saat jäädä tällaiseen taloon kuin oma lapsi -
vaikka oletkin ikuinen heitukka. Maito on porstuassa!
Saat viedä marianpäivän kynttilät kirkkoon.
Minäkö ne vien? -Kyllä.
Mutta eikö Karinin pitänyt mennä? -Hän ei voi hyvin.
Hän nukkuu aamumessun yli, sitten hän on taas terve.
Hänellä on varmaan kuumetta, iho oli niin kuuma.
Hän oli kuuma eilisissä tansseissa!
Pidä suusi kiinni!
En pelkää tyttäreni seuraavan jalanjälkiäsi.
Olette täysin erilaisia, kuin ruusu ja piikit!
Sinua on muka aina pistelty ja piinattu. Vaikka sait jäädä tänne!
Olisimme voineet häätää sinut, kun tuohon tilaan olet päätynyt.
Herra siunaa jokapäiväinen leipämme. Aamen.
Missä Karin on? Eikö hänen pitänyt mennä aamumessuun?
Karin ei voi tänään hyvin.
Ei hän eilen ollut kipeä. Hän nukkuu kovin pitkään aamuisin.
Nyt hän kuitenkin voi huonosti.
Kai hän sentään jaksaa kirkkoon ratsastaa?
Frida saa viedä kynttilät.
Mutta tapahan on, että neito vie kynttilät.
Aina sinä mietit tyttömme velvollisuuksia!
Sinä taas annat hänelle aina periksi.
Hän on ainoa lapseni. -Sitä tärkeämpää on hänen kasvatuksensa.
Näin yöllä painajaisia.
Yrittäisit rauhoittua iltaisin.
Pyydä Ingeriä herättämään Karin.
Menen itse.
Mene sitten ja laita siihen unikekoon vauhtia!
Ingeri saa laittaa Karinille eväät. Vehnäkakkoa, juustoa ja lihaa.
Oletko sinä sairas? -En sairas, vain uninen.
Saanko aamiaisen sänkyyn?
Isä sanoi, että sinun pitää heti viedä kynttilät kirkolle. -Ei.
Jos voit huonosti, niin Frida saa viedä.
En minä voi huonosti. -Sitten sinä lähdet.
Laitan päälleni silkkipaidan!
Tyttö hyvä, nyt on arkipäivä. -Sitten minä en lähde!
Käyttäydyt kuin pahainen kakara.
Jos minä olisin vastannut vanhemmilleni noin -
olisin saanut risua ja paastoa.
Anna risua ja pistä paastolle! Ei kermaa vaan metsämarjoja.
Tiedät, etten osaa sanoa sinulle vastaan, vaikka pitäisi.
Nyt sinä naurat, mutta joku kaunis päivä tulee vielä vaikeuksia.
Ota esille keltainen silkkipaita, pyhähameet ja sininen viitta -
niin minä tulen iloiseksi, ja niin myös sinä ja isä.
Ratsastan kirkkoon arvokkaasti, kuin pyhiinvaellusmatkalla -
enkä vilkuile sivuilleni -
vaan ajattelen Pyhää Mariaa.
Valkoiset sukat myös, ja siniset helmin koristellut kengät.
Tämä ei ole mikään arkipaita.
Tätä on ommellut 15 neitoa.
Rauhoitu nyt. Juuri noin.
Oliko neitoja tosiaan 15 kerralla? -No jaa.
Istu alas, niin kampaan hiuksesi.
Haluan pitää hiukset vapaana, nyt kun on hienot vaatteetkin.
Jos aina saat tahtosi läpi, olet paholaiselle mieliksi -
ja pyhimykset rankaisevat sinua paiseilla ja säryllä.
Miksi sinä puhut niin usein paholaisesta? Isä ei koskaan puhu.
Paholainen houkuttelee viattomia ja yrittää noitua heidät.
Mutta minä luen aina rukouksen.
Kenen kanssa sinä tanssit eilen?
Tanssin hänen... hänen... ja hänen kanssaan.
Miksi kysyt?
Näin niin pahaa unta yöllä. -Millaista unta?
Minäkin haluaisin nähdä unia, suuria ihania unia...
Mutta en koskaan näe.
No niin, missä hameet ovat? Sininen ja vaalea kultalankainen.
Lujempaa. Vedä lujemmin, ei tämä muuten nouse kunnolla.
Unohdit antaa kaulanauhan. -Se säästetään sunnuntaita varten.
Olet valon tiellä!
Isä tulee, nyt hän on vihainen!
Oletko sinä sairas? Äiti taisi mainita jotain.
Näytänkö muka sairaalta? Niin kalpealta ja riutuneelta...
Koko aamunko sinä aioit nukkua?
Kirkolla pyydän herra Erikiltä nöyrästi anteeksi myöhästymistäni.
Sanon että vanhempani olivat sairaana eikä minua herätetty.
Sanon että kynttilöitä ei ollut valettu, eikä hevosta kengitetty.
Vien tämän neidon vuorelle -
ja sanon, etten halua tällaista tyttöä.
Jätän hänet sinne seitsemäksi vuodeksi, jotta hän nöyrtyy.
Sitten tulen hänet noutamaan, ehkä.
Anna Ingerin tulla mukaan kirkkoon. Hän ei yleensä pääse mihinkään.
On se häpeä, että kirkkoon on niin pitkä matka.
Sinun kaltaistesi pitäisi tietysti päästä ripittäytymään useammin.
Ja näin sanoo hän, joka joutui lähtemään maasta -
säilyttääkseen henkensä. Olen kyllä kuullut menneisyydestäsi.
Niinpä. Tekevälle sattuu. Mutta olen nähnyt naisia ja kirkkoja.
Millaisia kirkkoja? -Isoja ja taivaita hipovia!
Ei puuta vaan kalkkia ja kiveä. -Kalkkia ja kiveä!
Ja ikkunoissa loisti sateenkaaren värit.
Saat tulla mukaan kirkkoon. lsä lupasi.
Pistäkää töpinäksi, muuten ette ehdi kirkkoon ennen pimeän tuloa.
Ingeri, kiiruhda!
Ota lämmintä olutta, edessä on pitkä matka, etkä syönyt aamiaista.
Ei kiitos. Mutta anna Ingerille, hän lähtee myös.
Koska siitä on päätetty? -lsä päätti äsken.
Läksiäissuukon voisit minulle kuitenkin suoda.
Herra Kristus, siunaa nuorta elämää.
Tämä nyytti, kakko ja kynttilät, ovat minulta herra Erikille.
Vie paljon terveisiä. Hän tietää mistä hyvästä lahja on.
Käske hänen tehdä katumusharjoitukset.
Neidon lempeän kevät tuo Eloon heräävän niityn luo
Kuin kultaa neidon hiukset on Silmät säihkyy, taivas suunnaton
Iloa huokuvat purot ja maa Luonto kasvuun puhkeaa
Oi kevään taika
Pieni lintu ylhäällä lentää Vastatuuleen se yrittää
Sitä usko omiin voimiin kantaa Se voimia antaa jatkaa matkaa
Kevään ilosta täyttyy mäet ja maa Luonto kasvuun puhkeaa
Oi kevään taika
Tekeekö lapsi kipeää, vai mikä on? -Sittenhän tiedät, kun itse odotat.
Minäpä olen silloin naimisissa. Kunniallisesti alusta alkaen.
Näetpä miten kunnian käy, kun mies tarttuu uumasta tai sivelee kaulaa.
Minua ei saa vuoteeseen, ennen kuin olemme naimisissa.
Jos tapaat hämärällä niityllä miehen, joka vie sinut pensaikkoon.
Taistelen itseni vapaaksi! -Mutta hän on vahvempi!
Jos messuun aiot, niin olet myöhässä -
mutta turhaan sinä kirkossa kalpenisit.
Olen viemässä kynttilöitä kirkkoon. -Ymmärrän.
Pyhän äidin vai sulhonko vuoksi olet niin hienoksi laittautunut?
Kauniin sään kunniaksi ja äitiä vastustellakseni. En sinua varten!
Kiitos yhteisestä hetkestä eilen.
Mistä yhteisestä hetkestä?
Ei meillä ollut sen kummempaa, tiedät sen itsekin.
Mikä nyt on, Ingeri? -Näin teidät eilen yhdessä.
Halusin puhua sinusta. Keksiä ratkaisua sinulle ja lapselle.
Hän varmaankin ehdotti, että asia hoituu -
jos seuraat häntä heinäkasaan.
Hymyilit ja tanssit hänen kanssaan. -Tanssin minä muidenkin kanssa.
Anna anteeksi että löin. -Älä sinä pyydä minulta anteeksi.
Palataan takaisin kotiin! -Ei, vaan mennään kirkkoon.
Minä vien kynttilät.
Miksi sinä? Äiti ja isä eivät pitäisi siitä.
Metsä on pimeä, en jaksa enää.
Älä itke niin kovin, voit vahingoittaa lasta.
Pelkäävätkö nuoret neidot metsää?
En minä pelkää, minä ratsastan kirkolle.
Voiko hän levätä mökissäsi, kunnes tulen takaisin?
Tässä, ole hyvä. Siitä riittää molemmille.
Luulitko että löisin sinua uudelleen?
Alkaako olla synnytystuskia? -Pahempaa...
Tule, minä voin auttaa.
Istu kunniapaikalle. Vieraita ei olekaan käynyt pitkään aikaan.
Mikä sinun nimesi on? -Minulla ei ole enää nimeä.
Onpa hiljaista ja yksinäistä. Naapuriin on varmaan pitkä matka.
Näen ja kuulen mitä haluan.
Kuulen mitä ihmiset kuiskaavat salaa -
ja näen kaikenlaista, vaikka he eivät sitä tiedä.
Jos haluat, niin kuulet itsekin. Kuuntele!
Mikä siellä pauhaa?
Kolme kuollutta miestä ratsasti pohjoiseen.
Siitä onkin kauan kun minulla oli tässä nainen vieressäni.
Tässä on ratkaisu tuskiisi.
Ratkaisu raastaviin vaivoihin.
Veri lakkaa virtaamasta.
Kaunis kala vedestä -
ja komea kotka taivaalta.
Tässä on voima...
Sinä olet uhrannut... Odin-jumalalle!
Tunnistin sinut heti nähdessäni.
Silmät, kädet ja suu olivat tutut.
Mutta sinä pelkäät. Älä pelkää, minä annan sinulle voimia...
Mikä hauska soitin!
Olen perinyt sen isältäni. Ja hän peri sen isältään.
Saanko katsoa sitä?
Keitä te oikein olette?
Olemme kolme veljestä, jotka jäivät jo pienenä orvoiksi.
Kuka teistä huolehtii? -Paimennamme metsissä -
nukumme mättäällä ja juomme suosta.
Äiti laittoi minulle eväät mukaan.
Veljeni sanoo, että... -Onko hän mykkä?
Ilkeät ihmiset leikkasivat häneltä kielen. -Ei kai?
Mutta minä ymmärrän häntä. Hän sanoo -
että voimme ottaa lahjan vastaan vain jos neitokin jää syömään.
Minun täytyy viedä kynttilät kirkkoon. -Aamumessuun?
Siihen en enää ennätä. Nukuin liian pitkään.
Sitten ei kai ole kiire. Äitisi varmaan tarkoitti -
että arvon neito nauttii itsekin eväitä.
Metsässä on kaunis, lämmin aukio. Tekisitkö meille seuraa?
Siunattu Jeesus, Jumalan poika, ei arkiset huolet Sinua voita.
Leipämme siunaa ja vahvaksi tee, kun arjen kiusaukset koettelee.
Veljeni on utelias kuulemaan, missä arvon neidon linna on?
Vuorilta itään ja metsästä länteen on linnani -
niin suuri ja korkea, että huippu näkyy vaivoin.
Onko arvon neito itse kuninkaan tytär?
Isä käyttää arkena silkkipaitaa ja kultaista kypärää -
'.ja miekka kimmeltää kuin kulta. Aidin avainnippu on niin painava -
ettei vyö kannattele sitä, ja piika kantaa nippua tyynyllä koko päivän.
Jos te olettekin kolme metsänneidon lumoamaa kuninkaan poikaa.
Ja vuohet ovatkin oikeasti karhuja ja susia.
Veljeni sanoo, että arvon neidolla on valkoiset kädet.
Kuninkaan tyttären ei tarvitse pestä pyykkiä tai sytyttää tulta.
Veljeni sanoo, että arvon neidolla on kaunis kaula.
Kuninkaan tyttärillä on, jotta kulta kimmeltäisi kauniimmin.
Veljeni sanoo, että arvon neidolla on niin... kapea vyötärö.
Jaa tämä. Mutta onko sinulla veistä?
Muistuttaa Simonin merkkiä.
Olen matkalla kirkkoon kynttilöitä viemään.
Pysy täällä ja vahdi vuohia, kunnes tulemme takaisin. Muista totella!
Jos teillä on sanottavaa, niin sanokaa!
Ilta on kylmä ja tie on pitkä.
Mistä te tulette? -Pohjoisesta. Västernolista.
Millainen talvi siellä on ollut? -Vaikea. Taudit ovat riehuneet.
Väki on nälissään eikä jaksa tehdä töitä. Lehmät makaavat karsinassa.
Niin, olen kuullut että talvi on vaatinut veronsa.
Minne olette matkalla?
Etsimme työtä täältä etelästä.
Voitte yöpyä tuvassa. Yöllä tulee pakkanen.
Iltaa. -Iltaa.
Tapasimme isännän pihalla, hän kutsui sisään.
Istukaa alas, kunnes hän tulee.
Nuo kengät ovat olleet monessa mukana.
Alkoi päivä kuinka vain, illalla kurjuutta kaikki.
Harvoin näkee niin komeaa ja lupaavaa aamua kuin tänään.
Aurinko häikäisi, niin että talven kärsimykset unohtuivat.
Jalat melkein tanssivat ilosta. Mutta ennen iltaa hän oli kuollut.
Kevään neito ratsasti aurinkoon, mutta hän ei enää palannut.
Jumalan siunattu poika, taivaan lahja kärsiville.
Anna meille voimia leipämme ansaita ja sielumme pitää puhtaana.
Aamen.
Tuliko valmista? -Pohjoinen lohko on lannoitettu ja kynnetty.
Isäni tapasi sanoa, että savi pitää lannoittaa syvältä, hiekka ohuelti.
Pyydän teiltä ymmärrystä. -Onko hän usein tuollainen?
Vain kun on ollut kauan nälissään.
Hiero ohimoita ja käsiä suolalla ja etikalla -
ja laita vatsalle lämmin puukansi.
Kiitän nöyrästi, mutta ei tarvitse. Vähäinen huomio on paras apu.
Teille löytynee töitä täällä. Puhutaan siitä huomenna.
Antakaa tulen palaa, yöstä tulee purevan kylmä.
Hyvää yötä.
Tule nyt. No mutta tule nyt!
Hyvää yötä. -Hyvää yötä.
Kai sinä luet rukouksen, vaikka perääsi ei katsotakaan?
Voi poikaparkaa. Mutta Jumala on laupias, enemmän kuin luulet.
Lue nyt rukous ja tee se joka päivä.
Näetkö kuinka savu kiemurtelee?
Ikään kuin se pelkäisi jotain.
Mutta se haluaa vain ulos, siellä sillä on tilaa avaruuteen asti.
Mutta se ei tiedä sitä. Siksi se pyörii täällä -
katonharjassa.
Samoin on ihmisen laita. Vapisee kuin lehti myrskyssä ja pelkää -
sitä mitä tietää, ja sitä mitä ei tiedä.
Kävelet pitkospuita pitkin, niin kapeita, ettei jalat meinaa mahtua.
Alla pauhaa musta joki, joka hamuaa sinua -
mutta pääset yli.
Edessäsi on laakso, niin syvä ettet näe sen pohjaa.
Kädet ojentuvat kohti, mutta ne eivät saavuta sinua.
Lopulta seisot tulta syöksevän vuoren äärellä -
edessäsi syvä rotko.
Siellä loimuavat kaikki värit: kupari, rauta ja rikki.
Liekit salamoivat -
ja joka puolella hyörii ihmisiä, kuin muurahaisia.
Se on uuni, joka nielee kitaansa pahoinpitelijät ja murhaajat.
Mutta juuri kun luulet häviäväsi -
käsi tarttuu ympärillesi ja vie sinut kauas pois -
paikkaan, johon pahat voimat eivät yllä.
Jos Karin ei ole vielä tullut, niin hän tulee varmasti aamulla.
Rauhoitu, Märeta! -Kuinka sinä voit sanoa noin?
Miten meillä olisi mennyt, jos olisin kuin sinä -
enkä ikinä huolehtisi tai pyytäisi Jumalan apua.
Avaa kädet! Märeta, avaa kädet!
Tiedän, että olet huolissasi. -Hän on ainoa lapseni.
Onhan hän tehnyt näin ennenkin. -Hän on ainoa lapseni.
Hän on kaikki, mitä minulla on.
He lyövät poikaa.
Luulin pojan huutaneen. -Pöllö se vain oli, pitää ääntä koko ajan.
Tämä silkkipaita ja nyytit olivat kuolleen sisaremme.
Ne ovat rakkaita muistoja, mutta hätä ei lue lakia -
ja päätimme tarjota tätä teille. Se oli sisaremme rakkain vaate.
Olemme huomanneet, että osaatte antaa arvoa kauniille tavaroille.
Se on hiukan likainen ja risainen, mutta katsokaa tätä kirjontaa!
Teidän taitavat kätenne saavat sen varmasti taas hienoon kuntoon.
Puhun isännän kanssa siitä, mikä olisi sopiva korvaus.
Teidänkin on jo aika rauhoittua.
Mikä on hätänä?
Paimenet pyysivät minua ostamaan sen.
Se on Karinin!
Siinä on verta.
Mitä aiot tehdä?
Ensin laitan oven salpaan. -Minä laitoin sen jo.
Kai sinä otat rengit mukaan?
Ole varovainen!
Kerro, mitä sinä tiedät. -Tapa minut ensin.
Olen suurempi syyllinen. Halusin sitä. Olen aina vihannut Karinia.
Samana päivänä kun pyysin tätä, se tapahtui.
Ei se ole paimenten syytä, vaan minun ja Odinin.
He olivat sekaisin, ja kaikki kolme heittäytyivät Karinin päälle -
kuin paholaiset, yhtä aikaa. Sitten he tunkeutuivat häneen.
Näitkö sinä sen? -Seisoin metsässä ja näin sen.
Annoin sen tapahtua.
Minulla oli kivi kädessä, mutta pudotin sen.
Lopuksi he löivät hänet kepillä kuoliaaksi, minä näin senkin.
Lämmitä sauna. Minä teen vihdan.
Tuo minulle teurastusveitsi.
Jumala, armahda tekoni.
Meidän täytyy löytää Karin.
Rakastin häntä liikaa, enemmän kuin Jumalaa. Kun näin, että sinä olit -
Karinille tärkeämpi kuin minä, aloin vihata sinua.
Herra halusi rankaista minua. Tämä on minun syytäni.
Et ole yksin, Märeta. Ja vain Jumala tuntee syyn.
Sinä näet.
Jumala, Sinä näet -
viattoman lapsen kuoleman ja minun kostoni.
Sinä sallit sen.
En ymmärrä Sinua.
En ymmärrä.
Pyydän kuitenkin anteeksiantoa.
Voisin sovittaa tapahtuneen omilla käsilläni.
En tiedä muuta tapaa elää.
Tässä, ainoan lapseni ruumiin äärellä, lupaan Sinulle, Jumala -
sovittaa syntini rakentamalla Sinulle kirkon.
Rakennan sen tähän. Kalkista ja kivestä.
Omilla käsilläni.